25.000
{C:$FF0000}TVQS (Tv Quality Subtitle) {Y:i,u}www.titrari.com
Domnule Beaufort...
Îmi pare rău, vedeți..
Admirația mea mă face să vă cad la picioare
Am fost orbit.
Domnule Ministru...
Vă admir, și mă bucur să vă întâlnesc!
Filmul, de fapt, nu l-am văzut.
V-am văzut doar pe dumneavoastră.
Oricum, felicitări!Ne aduceți fericire în aceste momente dramatice.
- Nu vă surprinde asta? - Din contră!
Trebuie ca toată lumea să fie fericită, să râdă...
Cu dumneavostră, în plus
eu am uitat totul,
cel puțin pentru mine... - Domnule ministru..?
- Da? - Credeți că va fi război?
Mi se pune aceeași întrebare de sute de ori pe zi.
Nu și dumneata... Nu în seara asta.
Am șansa asta...
V-am văzut toate filmele...
La revedere!
Ne vedem joi!
Viviane!
- Pleacă! - Ascultă-mă!
Nu înțelegi că nu vreau să te mai văd?!...
Telefonul!
Traducerea și adaptarea: adio67
Alo! Da.
Tu erai...
De unde ai numărul?
Ai sunat-o azi?
Păcat, trebuia să întrebi mai devreme... Ce să fac?
Nu vorbi așa repede, nu înțeleg.
E târziu acum. Vrei să vorbim mâine?
Bine, cu plăcere. Ce s-a întâmplat?
Am spus cu plăcere. Fă cum vrei.
Nici măcar nu-ți știu adresa. Stai așa.
Am să o scriu aici.
De ce suni? Știi că te-am chemat! Intră.
Ți-e frig, tremuri? - E din cauza emoției.
Pentru că m-ai revăzut? - Da.
Nu te-am văzut de multă vreme.
E frumos aici. Dar lipsește ceva.
Am văzut în niște fotografii în reviste. - Rămâi îmbrăcat, plecăm de aici.
Unde mergem?
Vino.
Ce s-a întâmplat, Viviane?
Asta!
E cumva...
A căzut de sus.
De sus? Și tu unde erai, jos? - Nu, sus.
- L-ai împins?... - Nu, n-am făcut nimic, s-a împiedicat.
- De unul singur? - I-am dat o palmă.
- De ce? - Era beat, și se dădea la mine...
Ce vom face acum?
Cum adică ce vom face?
Oprește-te, nu-l mișca!
Nu-l mișca, și nu atinge nimic!
Am să sun la poliție. - Nu!
Nu, nu chema poliția!
- Ba da, lasă-mă s-o fac! - Nu!
- De ce, a fost un accident! - N-or să mă creadă!
Ce poți face altceva, nu-ți dai seama?
Se va isca un mare scandal, vor fi implicate multe persoane.
Nu e vorba numai de mine. De miercuri începem să turnăm un nou film...
- Calmează-te. - Lasă-mă!
Am procedat greșit. Credeam că ai să accepți să mă ajuți!
Scuză-mă!
Ce relații aveai cu el?
- Cu cine? - Cu el.
De afaceri. Își investea banii în filmele mele.
Ai văzut "Un glonte în noapte"?
Da, bineînțeles.
Așteaptă, să-l pun jos...
Ți-a plăcut?
- Ce? - Păi, filmul!
Da, am plâns la greu.
Am cântat bine cântecul ăla?
Foarte bine.
Am fost dublată la faza aia. Mă bucur că n-ai observat.
Nu știai?
- Ce cauți? - Cheile de la mașină.
- Sângerează! - Normal, a căzut de sus!
Haide.
- O să-l arunci pur și simplu în râu? - E un cadavru!
- Se va duce la fund? - Da, nu-ți face griji.
- Nu vrei să vin și eu? - Nu, nu mai sta aici.
Intră înăuntru, și șterge urmele.
Te sun eu mâine.
Eram sigură.
- De ce? - Că ai să mă ajuți.
- Credeai că am uitat? - Să uiți?
Doar tu ai dispărut fără nici o veste!
Erau prea mulți oameni în viața ta.
Nu, vă rog, nu vă ridicați.
Îmi cer scuze, vroiam să vă întâlnesc,
dar e așa dificil...
Da, sunt niste zile...
Ce s-a întâmplat? Păreți obosită.
Sunteți preocupată de ceva?
Nu e asta... Vă pot vorbi ca unui prieten?
Mi-ați vorbit foarte frumos. - Da, vă rog.
Îl cunoașteți pe Andre Arpel? A murit.
Da, știu.
Îl cunosc de mult timp, nu știați? - Nu.
Dar acum nu mă mai vedeam cu el.
Poliția interoghează pe toată lumea,
pe mine m-au chemat săptămâna viitoare, dar n-am să mă duc.
E ușa deschisă...
Mă ascultați? - Da, mă scuzați..
- Și de ce să nu vă duceți? - Știu cât sunt de bănuitori.
E greu să fiți amestecată în asta.
- Nu-i cunoașteți... - Așa credeți?
Ce doriți mai exact de la mine?
Nu vreau să fiu acuzată de ceva.
Eu nu-l cunosc pe șeful poliției.
Știu, dar puteți să-i dați un telefon...
Aș putea... Lasați-mă să mă gândesc...
E Jean Lanvin?
Poftim?
Parfumul dvs, e Jean Lanvin?
Da, se numește "Scandale"
Îmi place tare mult.
Puteți să-l sunați acum?
- Pe cine? - Pe Prefectul Șef al poliției
Nu, nu pot, dar am s-o fac. Vă promit.
Nu vă înțeleg îngrijorarea. Vă supărați pentru un fleac.
Am citit că vinovatul a fost arestat, nu?
D-le L'Erudite, sunt avocatul dumitale, Maurice.
Eu am să mă ocup de dumneata.
Nu imediat, din păcate sunt mobilizat. Îmi pare rău, plec mâine.
- Atunci cine o să..? - Tot eu, când am să mă întorc.
În 3 săptămâni se va termina totul.
Războiul ăsta n-are sens. Nimeni nu-l vrea, asta e clar.
Nici măcar Hitler.
Vom sta liniștiți, în spatele Liniei Maginot.
- Te-a văzut judecătorul? - Nu.
Evident, e o adevărată pacoste.
Bun! Ți-am văzut declarațiile...
Vedem noi mai târziu, dacă mai rămâne timp.
Mașina acum. Ia spune-mi, ai furat-o? - Da.
Fără să știi că proprietarul se află în portbagaj?
Habar n-aveam.
Ascultă, spune ce vrei poliției, dar eu vreau adevărul, altfel am plecat.
Cu revolverul, ce ați făcut?
Ce revolver?
Pe bărbatul ăsta, Arpel, l-ai ucis cu revolverul...
Nu știați, sau nu vă mai amintiți?
Toată lumea, afară!
- Ce s-a întâmplat? - Fără întrebări, plecați!
Vin nemții, n-ați înțeles?
Unde sunt? - Vor sosi mâine, vreți să-i așteptați?
Pe acolo!
Îmi dați voie, da?
Mișcați-vă!
Unde ne duc, ai idee?
Mâine, la amiază, ai să afli.
Nu cred că plecăm așa la drum, fără escortă.
Înainte!
Vino!
Ce faci?
Stai!
Liniște, taci din gură!
Poftim, dă-i drumul!
Nu sta aici!
Acolo, i-am văzut!
Stai!
Porcăria dracului!
Alo, da?
Guillaume Francoeur, da...
Cine, Viviane D'Anvers? Nu, domnule, nu e aici.
Nu, nu mai e nimeni, nu mai sunt filme, nimic.
Cum?
Nu știu, domnule, poate e la Bordeaux.
O fi plecat acolo, ca toată lumea...
S-au refugiat.
Da, eu am rămas aici.
Învăț germana.
Documentele!
Nu e amuzant!
Mă mai distram și eu. Ce faci aici?
Călătoresc cu trenul.
Și tu, tot la Bordeaux? N-ai de ales, nu?
Cum de ai știut de aseară?
Am prevăzut. Vino, o să-ți povestesc!
Pardon!
Scuzați!
Poftim! N-am găsit pahare, dar...
E foarte bine, mulțumesc mult.
Ești tare grăbită!
Să-ți prezint un prieten. Domnul... Auger.
Domnișoara este de la Colegiul Francez. - Ce tot spui acolo?
- Ce, nu-i adevărat?! - Asta nu interesează pe nimeni.
Ce am spus?!..
Coboară la Angouléme. Păcat, nu?
Nu mai sta aici, o să ți se facă rău.
N-am nimic, mulțumesc.
Mă duc să vă caut un loc, o să spun că sunteți bolnavă.
Nu sunt bolnavă.
Stai, e o prostie!
- Mă întorc imediat. - Nu, nu poți să...!
Prietenul dumitale e mereu așa? Pentru că e cam...
- Îl cunoașteți bine? - Nu prea bine, mi-a făcut doar un serviciu.
Evident...
E un tip tare cinstit.
Doriți să stați jos?
Chiar lucrați la Colegiul Francez?
Da, de fapt, sunt asistentă la Catedra de Fizică.
Și dumneata, cu ce te ocupi?
A, eu... Fac o grămadă de lucruri.
Ce anume?
Am început cu... adică, am făcut...
De fapt, n-am rămas prea mult timp acolo.
- Ați fost mobilizat? - Nu, am fost absent.
Unde erați?
În străinătate?
În străinătate, da, dar până m-am întors...
până am găsit un vapor...
Angouleme!
Domnule profesor!
Așteptați!
Astea or să vă rupă brațele..
Camille! Credeam că nu mai ajungi...
Am așteptat două ore într-o gară. Ce mai faceți, d-le Girard?
Bine.
Mulțumesc, la revedere.
Ne mai vedem,nu?
Unde e Colegiul Francez?
- Toate documentele sunt aici? - Da.
Am adus tot ce era în laborator.
Atențiune, atențiune! Ca urmare a bombardamentelor liniei...
traficul feroviar e oprit până la noi dispoziții.
Toți călătorii sunt rugați să coboare din tren.
Valiza mea!
Ia-mi valiza!
Ce veți face în Anglia?
Am să văd ce voi face.
- Nu vă așteaptă nimeni acolo. - Am prieteni acolo.
Trebuie să părăsesc Franța.
Într-o săptămână nemții vor fi aici, poate chiar mai devreme.
Cum?
- Dumneata le-ai luat?!.. - Da, până la urmă era mai sigur.
- Am crezut că au plecat cu camionul! - N-am avut prea multă încredere.
- Când pleacă vaporul? - Mâine.
Și dumneata pleci în Anglia, d-le Girard? - Nu pot, din cauza mamei mele.
Are o problemă cu colul femurului... Nu mai am vești de la ea.
Scuzați-mă, nu cumva mergeți spre Bordeaux?
Nu vă faceți griji, sunt niște tipi cumsecade.
De unde vin, de la Paris?
Așa cred.
Nu vă atingeți de ele, domnule!
- Cred că doarme încă. Mulțumesc.
Nu! Vă rog!
E târziu, trebuie să te trezești!
N-am dormit. Hotelul ăsta e tare gălăgios!
Știu asta. Nimeni nu a dormit.
Toți membrii guvernului sunt aici.
Noaptea trecută am stat cu toții în așteptarea Președintelui la Prefectură.
Bietul Jean-Pierre!
- Trebuie să mă întorc. - Mai târziu... Hai să dormi puțin!
Sunt în Consiliul de Miniștri...
Găsește o scuză, trimite vorbă.
- Vivianne... - E frumos afară?
I-am văzut familia lui Lusse, acolo jos.
Au sosit aici?
N-au găsit cameră, au dormit în mașină. - Nu se poate!
Poți să-i vezi, mașina lor e chiar în față.
127, vă rog.
Da, aici Beaufort...
Ați contactat Statul Major?
Cine? Da, și?...
Familia Lusse doarme pe stradă! Ce caraghios!
Am să vin imediat acolo.
- Cine era? - Nemții au ajuns la Orleans.
Deja?
Bună ziua, domnișoară.
Draga mea!
Sunt moartă! Am sosit aici cu Albert de ieri!
Nici nu pot să-ți spun...
Nu e vorba de oboseală, ci de umilire!
Oamenii au devenit incredibili!
- Știi unde am dormit? - Să nu-mi spui că în mașină?!...
- Ba da. - Nu se poate!
Mă bucur că măcar tu te-ai putut caza.
- Vrei să faci o baie? - Mai târziu.
Dacă nu mănânc ceva dulce, mă prăbușesc.
- Vrei să vin și eu? - Nu.
- Un apartament cu baie. - Am să fac tot ce pot.
Ei cred că e vina lui Albert, așa că am plecat, dar nu-i adevărat.
Unde te duci?
Alex!
Viviane!
Nu mi-ai spus nimic aseară, n-ai venit...
Nu a fost posibil.
Aș vrea să te invit la prânz.
- E complicat... - La micul dejun, atunci?
Măcar un pahar.
Un pahar e bine. Ascultă...
La Paris n-am avut șansa să te văd. Aici mai am o șansă...
- Alex... Știu că eu nu sunt ministru, dar...
poate că în acest moment,
asta poate fi un avantaj.
- Te urmărește peste tot. - Da, e pentru ziarul la care lucrează.
E nebun după tine.
- Mi-a spus că a luat cina cu Gramont. - Poftim?
Mi-a spus că îi plac frumusețile Franței...
Trebuie să plecăm, n-avem de ales.
Să mergem unde? În colonii?
Poate că da, aici suntem ca într-o cursă.
Să mă instalez în Guvernul din Senegal, nu ți-e bine..?!
Oprește-te, Brémond, totul e inutil.
Războiul e pierdut, o știi foarte bine.
- Nu încă. - Ba da!
Ce speri, să facem un armistițiu?
Paul nu va accepta.
Atunci să demisioneze, va veni un alt mareșal!
- E părerea dumitale? - Ce vreți să vă mai spun?
Pe lângă Petain, mai sunt doi.
Cine? Da, desigur...
Cine?
Mandel și celălalt, Gaulle.
Ia-o la stânga.
Poți să treci, s-a eliberat!
Ce, nu ți-e bine?
Ai văzut ce era să facă?
Unde te duci? Nu pe acolo e drumul!
Trebuie să votăm punctele 6 și 9..
- Oprește! - Ce e?
Trebuie să-mi cumpăr ceva.
- Durează un minut. - Nu, te rog, Viviane!
- Ce doriți, doamnă? - Eu...
Aveți cumva... mănuși?
De piele sau tricotate?
Nu știu. De piele.
Ce mărime?
Dați-mi mâna, să văd.
Cred că e nr. 7. Ce culoare?
Aceeași, albe. Da, albe.
Ai fost eliberat?
Am evadat.
Te-am căutat să-ți spun..
Ce să-mi spui, doar știi ce s-a întâmplat!
Foarte bine, le iau.
Pe care din ele?
L-ai împușcat pe tipul ăla... Arpel?
- Nu aici! - De ce m-ai mințit, credeai că te denunț?
Taci, o să-ți explic. Nu te mișca de-aici.
Viviane, trebuie să plecăm. Ce faci?
Nu-mi stă rău, ce zici?
Da, nu e rea, hai odată! Cât mă costă?
- Cumpărați și pălăria? - Da, da...
Dacă mai așteptai o zi, nu mureai!
Ia spune-mi, nu era...? Cum o cheamă?
Viviane. Viviane d'Anvers.
O cunoști?
Da.
Ia stai, o cunoști doar, sau o cunoști...?!
O cunosc, ce vrei să-ți mai spun?
Acuma înțeleg! De asta ai plecat la drum.
Și ăla, cine e?
Nu l-ați recunoscut? E dl. Beaufort, Ministrul.
Sunt un cuplu tare reușit, nu sunteți de părere?
Ușor, copii, nu înăuntru!
Am destule așternuturi, ne mai trebuie saltele.
Suntem obișnuiți cu refugiații la Bordeaux.
În 1870,
și apoi în 1914...
Vă dau camera fiului meu, doar asta mi-a mai rămas.
Săracul, e pe undeva pe drum.
Poftiți... Nu pe pat, vă rog!
Pot să dau un telefon?
- În Bordeaux? - Da, nu vorbesc mult.
Pe aici, telefonul este la mine în cameră.
Maurice, eu sunt.
Da, am ajuns.
Cu peripeții, o să-ți povestesc.
Cine?.. Serios?
Și când sosesc?
Auger! Nu închide, Maurice.
Așteaptă-mă și pe mine, măcar 5 minute...!
Unde te duci? Nici măcar nu știi unde e!
Am s-o găsesc eu!
Ce anume căutați, domnule?
Caută Guvernul, doamnă.
Nu mai avem locuri!
Nu am unde să vă mai cazez!
Vreau să trimit o telegramă! - Și eu la fel!
Mă numesc Roberti, sunt Contesă!
Nu mai am nimic.
Vreau să vorbesc cu directorul! Vreau să știu dacă mai e vreo cameră!
- Mai e o cameră de serviciu... - E foarte bună!
E rezervată pentru senatori.
- D-ra d'Anvers... - A plecat.
- Știți când se întoarce? - Nu știu.
Nu mai căutați, e Frontul Popular...
Vă spun că astăzi totul se va termina prost.
Poate că da.
Se pare că rușii înrolați în armata germană au violat o femeie în Belgia...
Bună ziua.
Bună ziua, ce faceți aici?
- Îl aștept pe dl. profesor. - Încă nu a plecat, nu e pe vapor?
Vasul pleacă diseară, și trebuie viză, altfel nu te lasă la bord.
Aleargă de la minister la minister, pentru o bucată de hârtie!
Un geniu ca el!... Mă scoate din sărite!
- Stați în hotelul ăsta? - Nu.
Mai bine. De o oră sunt aici.
Nu mai pot, m-am săturat. I-ai văzut cum râdeau?
Nemții sunt la Paris, dar asta nu pare să-i deranjeze...
- Asta nu contează pentru dumneata, nu? - Ba da...
Nu vă pasă, se vede clar...
Am alte probleme. Scuzați-mă...
Ce alte probleme puteți avea? Cum ați făcut?
Și dumneata ai altele. Profesorul, apa grea...
Cine v-a spus de apa grea?
Păi, dumneata.
Eu?
- Vorbeai în mașină cu profesorul. - Credeam că dormiți...
De ce, e ceva secret?
Despre ce-i vorba, mai exact?
Un experiment de chimie. Atât pot să vă spun.
Cum doriți.
E singura apă grea existentă în lume.
Trebuie neapărat să ajungă în Anglia, dacă o iau nemții va fi cumplit.
- Nici nu vreau să mă gândesc. - De ce?
Nu vă interesează ce vă spuneam?
Ba da, dar trebuie să...
Domnule Ministru care e situația?
Nu vă pot spune nimic.
- Războiul se va prelungi? - Guvernul va lua o decizie.
Ar trebui cerut armistițiu!
- Viviane! - Ce este?
- Totul e bine, v-am cazat. - La ce hotel este?
Nu e hotel, e o școală de fete. - Glumești?
E foarte bine că v-am găsit și acolo!
Dacă aici nu găsim nimic, mai bine plecăm la Nisa.
Mulțumesc oricum, dar...
Putem vorbi două vorbe? Îmi permiteți?...
Dă-mi drumul, toată lumea ne privește...
- Avem dreptul să vorbim, nu? - Nu aici, nu acum!
Ah, Jean-Etiénne..
Ți-l prezint pe Frédéric, un amic al fratelui meu...
A locuit în casa vecină cu a noastră..
Am fost vecini, îți amintești?
Nu te-ai schimbat deloc.
- Noi mergeam la masă, vii cu noi? - Da, eu...
Vin în 5 minute!
- Care mai e situația?... - Tocmai veneam să vă spun...
Camille!
- Ați obținut hârtile? - Nu.
- Cum? - Ei nu înțeleg nimic.
Dacă nu ameninți cu arma, nimeni nu vrea să semneze.
Or să mă omoare, Camille.
Or să mă omoare...
Te-am mințit, o să-ți spun tot.
Lasă-mă să vorbesc!
- O să-ți spun tot, m-a șantajat! - Cine, Arpel?
Avea informații compromițătoare despre mine.
Ce?
E o poveste veche, cu niște bijuterii împrumutate.
- De la cine? - De la niște oameni.
- Nu le-ai înapoiat? - Ba da, dar nu pe toate. E mai complicat...
- Și l-ai ucis pentru asta? - Nu, m-am speriat, și am tras.
- Al cui era revolverul? - Al meu.
- Ce-ai făcut cu el? - L-am pus în sertar.
Când ți-am văzut fotografia în ziar, cu accidentul,
am crezut că o să mor.
Nu-ți mai puteam spune nimic, în închisoare se desfac scrisorile.
Am început să plâng.
Nu mă crezi?
Nu, nu mă crezi...
Frédéric, ce o să mă fac?
Nu-ți fie teamă.
Alo, da?
Da, cobor. Puteți începe fără mine.
Trebuie să plec.
Ce fac, te aștept?
Nu, pleacă, nu rămâne în hotel. Unde stai?
- La o doamnă acasă. - Nu ieși în oraș, te caut eu.
Lasă-mi adresa ta.
- Când vii? - Când am să pot, pot pleca când vreau.
E un rol nou, chestia asta cu susținătoarea Republicii?
Nu mi-e ușor! Dacă l-ai cunoaște pe Jean-Etienne...
Frédéric?
Frédéric, stai.
Nu fi supărat pe mine.
- Am să vin, îți promit. - Când, la Crăciun?
- De ce spui asta? - Am fost în închisoare, și din cauza cui?!
- Eu n-am ucis pe nimeni! - Taci, taci!
Domnule, domnule!
Dl. Beaufort vrea să vă vorbească.
Plecați așa curând? Nu vreți să luați prânzul cu noi?
Veniți, o să-i facă plăcere Vivianei.
Nu v-a mai văzut de mult timp.
O cunoașteți pe Viviane, are o fire artistică.
Cu ea nu poți vorbi mare lucru.
- La Dijon, de exemplu, nu era măritată? - Măritată?!
- Nu, aș fi aflat... - Toți băieți erau nebuni după ea!
Îmi imaginez...
Cum vă imaginați, doar locuiați alături, nu?
Așezați-vă.
Aici e locul dumitale.
Domnule, azi avem un delicios cotlet...
Nu, pește la grătar. Suntem grăbiți, la ora 2 avem o ședință.
- Și domnul...? - La fel. Îți place șalăul prăjit?
Același lucru la toată lumea!
Ce înghesuială...
L-am invitat pe prietenul dumitale.
Vă priește traiul în Provence...
Ce i-ai spus?
Nimic, nu te teme.
E foarte discret, aproape ca tine.
Îl cunoașteți pe tatăl Vivianei, eroul din Flandra?
- Poftim? - Nu-i așa că tatăl tău...
Înrolat în 1914... Două răni, a evadat de 3 ori.
- Ar fi surprins să-și vadă fiica aici. - De ce?
Nu-i aceeași atmosferă.
Asta ce vrea să însemne?
- Domnișoară, nu mai insistați! - Trebuie să-i vorbesc...
Domnule, e cineva care...
Domnișoară!
E pentru mine.
Ce s-a intâmplat?
N-am reușit să rezolvăm. Profesorul vrea să vorbească cu amicul dumitale, ministrul.
- Nu e amicul meu. - Sunteți cu el, și cunoaște pe toată lumea.
Nu, las-o baltă.
Trebuie să ne ajute, am să-l rog eu...!
Mă scuzați!
Șeful de cabinet...
- Luați loc. - Nu e nevoie.
Stai în locul meu, eu plec. La revedere, Viviane... Domnilor.
Sunteți o prietenă a lui Frédéric?
Nu.
Poftiți, pentru dumneavoastră.
Domnule Auger!
Sunteți Frédéric Auger?
Mă numesc Thierry Arpel, nepotul lui Andre Arpel.
A fost ucis luna trecută.
Vă mai amintiți? L-ați transportat în portbagaj!
Nu trebuia să fiți în închisoare?
Atenție, oameni buni, e un criminal!
Prindeți-l, l-a ucis pe unchiul meu!
Asasinul!
Viviane, așteaptă-mă.
Domnule, mai lăsați-mă câteva ore.
- Dar vaporul pleacă diseară! - Trebuie să discut cu colegii mei de asta.
Nu vă îngrijorați, șeful meu de cabinet va rezolva. Nu-i așa, Brémond?
Trebuie să sunați la Marsilia.
Vă rog!
Vecinul tău pe dracu! Bravo, e un asasin!
Mai mult, l-am invitat la masă.
În aceste zile se scrie destinul Franței.
- Mai mare râsul! - Nu vrei să știi?
Că l-a ucis pe Arpel? - Nu, de ce a venit aici.
- Și de Arpel, nu știai? - Nu, eu...
- Știai foarte bine, și nu mi-ai spus. - Nu.
Încetează cu minciunile, Viviane!
Ce e?
Mașina e jos, domnule.
Să plece!
Nu, spune-i șoferului să urce și să-mi aducă dosarul.
Cum vrei să am încredere în tine?
Dacă mi-ai fi spus măcar o dată adevărul...
Măcar o dată.
A făcut-o pentru mine, sunt sigură. Ca să mă protejeze.
Îi datora ceva lui Arpel, nu știu... S-au luat la bătaie...
L-a omorât, așa a fost să fie...
Serios...? A mai omorât și pe alții?
Nu.
Dar a bătut un reporter la Paris, când a scris ceva rău despre mine.
Mai demult.
Mă văzuse că plâng.
Bun, e mișcător, dar nu trebuie să plângi.
Știi unde stă în oraș?
Nu, deloc.
Am să pun poliția să-l caute.
Nu pot, am deja opt persoane. Mai am doar ultimul etaj.
Doamnă!
Veniți cu mine...
- Ia spune, ai găsit-o? - Pe cine?
Pe ea.
Maurice, să vă fac cunoștință, el e Auger.
Salut!
- Ce, n-ai găsit-o? - Ba da.
Ai putea să-i ceri un autograf?
Nu pentru mine, pentru Maurice, are ca pasiune artistele.
Ce i-ai spus?
E prietenul meu, poți avea încredere.
- Ministrul era tot acolo? - Da.
L-ai rugat să te ia cu el?
Nu?.. Păcat, noi suntem cam înghesuiți, după cum vezi.
- Vedetele trăiesc bine, au mașini... - Ține-ți gura!
Ține-te tare, ești mai frumos ca el!
- E tot aici, toată marfa...? - Da.
Nu e nici un risc?
Ce risc?
Să explodeze...
Imposibil. Nu servește la nimic, trebuie uraniu.
Dar fără apă grea, la fel, nu se poate face nimic.
- Serios? - Așa e!
Pentru a elibera neutronii, e nevoie de o reacție în lanț.
- Domnule Girard... - Mă scuzați.
Să fiți acolo la ora 5.
Am să caut un garaj, nu puteți lăsa mașina în stradă.
Să o lăsăm aici. Dl. Girard o va păzi.
Nu, orașul e plin de spioni. Am să trimit pe cineva.
Ocupați-vă personal, treaba va merge mai repede.
De 3 ore așteptăm în fața Prefecturii!
N-ar fi mai bine în pas alergător?
De livrat la Paris...
Scuzați-mă.
E a dumneavoastră? V-o dăm imediat.
D-na Arbesault ne-a dat voie, e pentru viza noastră pentru Portugalia.
Erau niște foi înăuntru.
Luați loc, le găsim imediat.
Tată!
Lasă-mi-le, mă interesează.
Tată, sunt ale domnului.
Mă scuzați. Sunteți...
Mi-am permis să... E un roman, nu-i așa?
Așa sper.
Cum sperați, ați muncit mult, e aproape gata...!
Pot să fac un comentariu?
Am găsit niște expresii cam vagi.
"Se auzea în spatele cortinei rumoarea sălii"...
Cine era, dumneata sau altcineva?
Trebuie să le iau.
"Se auzea" e impersonal, înțelegeți?
Viviane!
Unde te duci?
- Prin oraș... - Ați ieșit din hotel singură?
Acum nu suntem doi?
Viviane! Nu-ți stă în fire..
Vrei să te duc undeva, am mașina aici..
Nu e nevoie!
Ba da. Sunt refugiați, tot felul de oameni.
Ai putea păți vreun necaz.
- Rămâi aici, o aduc imediat. - Nu merg.
- De ce, vă e frică de mine? - Nu de asta...
- Vă feriți de mine. - Nu, trebuie să plec.
Știu că aveți probleme, am aflat
Aș putea să vă ajut
dacă nu m-ai ține mereu la distanță.
Băiatul ăsta, Frédéric, parcă așa îl cheamă?
Dacă din întâmplare ar lua-o razna,
ați dori să mă ocup de el?
Vă caută o doamnă la intrare...
I-am dat un pahar de apă, nu se simțea bine.
Ce crezi că are, o fi bolnavă?
Vino, nu sta aici.
Cred că n-avea aer...
Eram sigură, te-a auzit, și a înțeles totul.
Au aflat totul, sunt terminată..
Domnule, v-am adus mașina de scris.
Vroiam să vă spun că sunt tare supărată pe bunicul,
Dar să știți că i-a plăcut mult, și așteaptă să vadă sfârșitul.
Au!
Mi se învârtește capul...
Așează-te..
- Pot să vă ajut? - Nu, mulțumesc.
Luați-l, și spuneți-i să mi-l dea înapoi.
Mulțumesc, se va bucura... Pentru el, o carte e...
Unele popoare luptă, iar altele nu.
Nu-i cunoașteți pe francezi! Le vor da o lecție!
Eu sunt de părere că trebuie să plecăm în Africa de Nord!
Dacă plecați, probabil că nu veți mai reveni!
Protestez la această afirmație!
Domnilor, domnilor..
Vă rog
Nu suntem singuri, avem aliați...!
Avem obligația să apărăm continuitatea națională!
Dacă îl abandonați, poporul francez vă va ține minte!
Cei care vor rămâne să apere patria
sunt cei care vor fi slăviți de istorie!
Dl. profesor Kopolski?...
Iertați-mă, nu știu dacă vă mai amintiți de mine...
Sunt Alex Whinkler, v-am luat un interviu la Geneva acum 2 ani.
A, da, așa e...
Sunteți aici de câteva zile, nu?
Stați liniștit, nu sunt aici pentru ziarul meu.
Sunt poate indiscret.
Mă scuzați.
Când e vorba de război...
contează doar cuvintele
marilor soldați.
Dacă generalul Petain ne spune să depunem armele,
trebuie să ne supunem.
Da, da, nu treceți prin barajele de soldați,
altfel riscați să fiți blocați.
E mai bine să așteptați pe șosea.
Da, da, am să fiu acolo...
Da!
Cu cine erai aici?
Cu fratele tău.
Antoine?
Așa e, e grădina noastră, dar de unde ai făcut-o?
De la fereastra mea.
Nu se poate, mă spionai?
Iar tu știai foarte bine asta.
Trebuie să pleci, Frédéric, nu poți rămâne în acest oraș.
- Or să te găsească. - Și tu trebuie să pleci.
- Eu nu pot să plec. - Ba da, ești în pericol.
- Ba nu. - Chiar tu mi-ai spus!
Vino cu mine, să plecăm amândoi...
Unde?
Nu știu. Departe...
- Departe? - Da.
În Portugalia, sunt aici niște oameni care...
Și ce-o să facem în Portugalia?
Putem pleca oriunde, în America, în America de Sud...
- Chiar și în Mexic? - Da, de ce nu?
Pentru că mi-au propus să joc acolo în filme.
Cum?... Dacă te văd mexicanii, va fi revoluție!
Iar tu ce vei face?
Eu am să mă odihnesc, îmi voi termina cartea..
Cartea..?! Să nu-mi spui că e aceeași?!...
Ba da.
Frédéric, nu se poate...
E aproape gata. Mai am doar un pic.
Te-ai dus la editorul pe care ți l-am prezentat?
- Era un pungaș! - Aha, bine...
Într-o zi, când vei fi celebru, aș putea publica prima ta poezie.
Poftim?
Poeziile pe care le găseam la fereastra camerei mele...
- Le-ai uitat? - Spui că le-ai păstrat?!...
Bineînțeles.
D-le profesor, nu vă convine, dar trebuie să înțelegeți,
Nu vă putem lăsa să plecați în Anglia împreună cu apa grea.
Dar mi-ați spus că...
Știu, dar trebuie să rămână în Franța, e vorba de interesul național.
O vor lua nemții, și o vor duce în Germania.
Nu aveți motive să credeți că vor face asta.
Negociem cu ei, nu mai e un secret...
În câteva ore, poate...
- Negociați cu nemții? - Evident, doar nu cu chinezii...!
Nu facem nimic până nu obținem un acord de armistițiu.
Pacea e esențială.
Da...
E un atu pentru noi, poate fi folosită ca monedă de schimb...
Cum adică? Vreți să le dați apa grea de bună voie?
Nu înțelegeți. O vom depozita la loc sigur.
O vor găsi, de 6 luni umblă după ea. Știți la ce o vor folosi?
Știți cum îi spun profesorului? "Evreu apatrid", așa îi spun.
Și el face parte din aceste negocieri? Vreți să faceți pace cu nemții?
Tăceți, domnișoară.
Lăsați-mă!
Lăsați-mă să trec!
Știți foarte bine ce vor face nemții cu ea. Vor fabrica o bombă!
O bombă atomică!
Sunt pierduți, nu mai au nici o șansă.
Nu le mai căutați scuze, ei știu foarte bine ce riscă.
Da, știu.
Nu mai căutați motive, toată lumea știe că așa e.
Domnișoară!
- Nu-i nimic, domnule, lăsați-ne în pace. - Nu, ascultați-mă...
Mi-am dat seama că nu trebuie să facem asta..
Vom capitula, sunt sigur. Și eu simt la fel.
- Vă voi procura actele... - E prea târziu, vaporul a plecat...
Ce aveți de gând să faceți?
Vom merge până la Bayonne...
Dacă veți fi opriți la vreun baraj, să nu coborâți din mașină.
N-ați dus-o într-un garaj? E încă în stradă?
Da...
Ce este?
Poliția a primit ordinul să o ridice.
Pleacă, și așteaptă-mă pe cealaltă parte a parcului.
- Mai ușor, o să le spargi pe toate... - Ba nu, privește!
Ia uite, Pichon Longueville..
- Ce an? - 1938.
Ca să vezi!... Dă-mi una încoace!
Cine o să le cumpere acum?
Nu știu, deocamdată așteptăm.
Dacă războiul va continua, o să vedem...
D-ră Camille!
Oprește!
Ce faci, Raoul?
Nu se poate...
- Mă duc după ea. - Cine e tipul...
E un savant! Am să-ți explic.
Mă scuzați, domnule...
Nu mi-ați văzut cumva pălăria?..
Vă mulțumesc.
E în pană, e în pană! Nu o pot mișca, înțelegi?
Domnișoară, destul!
Nu, nu, e a II-a, o s-o stricați!
Porniți cu I-a, și luați-o ușor!
Ce naiba fac ăștia?
Cine v-a spus să-mi luați mașina?! Din ordinul cui?
Profesorul Kopolski, de la Colegiul Francez.
Unde îmi duceți mașina?
- La comisariat. - Aveți ordin scris?
Mai încet, o s-o stricați!
Ce, nu ți-e bine?!..
Nu, e un francez înalt, brunet...
E plin de poliție, nu pot face nimic.
Ăștia sunt în stare de orice.
Niște tipi cu o dubă au organizat un jaf...
Acum i-am pierdut.
Tebuie să informăm Berlinul..
Vă ocupați de fizică, deci?
Da.
Îmi aduc aminte de fizică...
Niște soluții, niște baloane de sticlă, apa care se înroșea...
Asta e mai degrabă chimia...
Nu sunt același lucru?
Iată-i!
Prietena mea...
Biata mea Camille, sunteți rănită?
Nu. Mulțumesc...
Dar dumneata, Girard?
Doar n-o s-o lași așa, cine o s-o repare acum?
Auger!
Raoul, trebuie să plecăm acum...
Un minut, îmi dai voie...?!
D-na Arbesault...
Îi puteți spune colegului meu să coboare?
A plecat mai demult, cu o doamnă...
O actriță?
Așa cred.
Stă și el aici?
Auger? Da, ne înțelegem bine.
Maurice, ghici cine a fost aici? Actrița, logodnica lui Auger!
Nu se poate!
De fapt nu e logodnica lui, e cu ministrul ăla...
Știam asta, i-am văzut luând masa împreună, de dimineață.
- Toți trei? - Da.
Ce complicat! Bietul Auger, și-a riscat viața!
De ani de zile durează chinul ăsta al lui.
- V-a povestit că era să fie arestat? - Serios?
Știați și că a fost în închisoare?
Normal, am fost cu el, l-am ajutat să evadeze, a avut noroc...
Da, așa e, suntem în afara legii, d-ră Camille...
Acum ești și dumneata la fel..
și Girard, și profesorul... E bine, nu?!..
Dacă vine poliția, ne saltă pe toți.
Cinăm diseară amândoi, ce zici?
Consulatul se deschide la 8, vom veni mai devreme.
Intru în cafeneaua unde vin ei, și rezolv imediat.
Când am rezolvat, te chem.
Am să te aștept aici, prefer să evit hotelurile.
Să te duci să-ți iei pașaportul, sau vrei să vin și eu?
Ce s-a întâmplat?
Frédéric, știi că nu pot pleca, e doar un vis.
Și ce ai să faci?
- Ai uitat cu cine sunt? - Da, el...
Te bazezi pe el?
Eu nu voi păți nimic. Tu ești cel care trebuie să te salvezi..
Când ajungi la Lisabona, dă-mi un semn printr-o telegramă...
Am să-ți dau niște bani.. Mă duc să-ți aduc!
Unde pleci?
Frédéric!
Lasă-mă!
Ce este? E din cauza lui Jean-Etienne?
Puțin îmi pasă de Jean-Etienne. Tu aduci numai necazuri,
...la toți! Mereu ai făcut asta!
Nu iubești pe nimeni,
nici măcar pe tine! Vei muri singură, cu grația ta.
Unde ați fost? V-am căutat peste tot...
Nu ai uniformă! Ești în afara serviciului?
Câți ani ai? Cu ce te ocupi?
Domnișoară d'Anvers?
Scuzați-mă, aștept aici de azi dimineață..
Mi-e rușine pentru scandalul în care v-am băgat.
Frédéric e amicul dumitale? Nu ați fost surprinsă să-l vedeți?
Nu, deloc.
Dar, nu știați că trebuia să fie în închisoare?
Parcă, vag...
N-am timp acum de asta, domnule!
Dl. Beaufort e aici?
- E la Prefectură. - Iarăși? Ce s-a întâmplat?
- Paul Renaud a demisionat. - Cine e în locul lui?
Păi... mareșalul Petain!
Nu-i nimic, e o simplă alarmă...
Îl cunoșteați pe unchiul meu, îi plăceau tare mult artistele...
Lăsați-mă în pace!
Poate că a avut cea mai frumoasă moarte care există.
Și mie îmi plac artistele, și aș vrea să mor în brațele unei stele...
Amanta unchiului meu trebuie să-mi rămână mie!
Caut un amic de-al meu aici în Bordeaux.. Poate l-ați văzut, îl cheamă Kopolski...
Profesorul Kopolski...
Nu îmi amintesc.
Era cu o fată brunetă, cam de 25 de ani...
Stai!
Așteaptă!
Ajunge!
De ce îl preferi pe el? Ce are el în plus față de mine?
Spune-mi odată...
Mulțumesc, Alex, ce tip oribil!
- Cine e? - Un bolnav, un nebun..
Nu vă îngrijorați, mă ocup eu...
N-o să vă mai plictisească...
- Veniți înapoi? - Da, da.
Am să vă aștept aici.
Ce căutați aici?
Prietenul dumitale, Raoul, el ne-a...
El v-a făcut... ce?
Ați putea să ne ajutați pe toți...
...cunoașteți personal un ministru...
Am dat chiar și de un comisar..
Totul e din cauza dumitale, vă mulțumesc mult...
Da, știu, eu sunt cauza catastrofei..
E doar vina mea.
Dacă nu vi-l prezentam ieri pe ticălosul ăla...
Care ticălos?
Beaufort!
Cine sunt eu, să vă prezint la ministru?
Era de prevăzut.
Trebuia să se gândească, are o carieră..
Are pe toată lumea la degetul mic, în stânga, în dreapta...
Iar acum mă caută poliția să mă aresteze.
Ce veți face cu apa grea?
Nu știu.
Dar el trebuie să știe, totuși...
Profesorul era obosit, se odihnește.
Doar n-o să-l lași să doarmă 3 săptămâni?
Nu vorbi așa!
Scuză-mă.
Totuși, trebuie să plecați!
Trebuie să existe și alte căi. Vreți să mă ocup eu?
Nu.
- Ba da. - Nu, nu te deranja.
Nu fă nimic.
Vă temeți de mine, nu aveți încredere...
- Mințiți prea mult, d-le Auger. - Când am mințit?
În tren, voiajul în străinătate...
Ai fi preferat să-ți spun că am fugit din închisoare?
Prefer să mi se spună adevărul.
Bine, de acord, vrei să-l știi?
Da, dar nu acum.
Dacă mă tratați ca pe un mincinos, trebuie să dau explicații!
Mai târziu, acum mă doare capul, dumneata vorbești tare...
Nu-mi plac mincinoșii și bețivii...
Nici criminalii, nu? Credeți că am omorât pe cineva?
Doar nu te-ai dus degeaba la pușcărie!
Nu se poate...
Am să-ți spun totul, imediat...
Camille, știi cum mi se spunea la Bayonne?
Gura!
Ce v-a apucat?
D-le Girard...
Domnule mareșal, numirea dumneavoastră a fost acceptată
de întreg personalul prezent în ambasadă.
În conținutul telegramei oficiale pe care am primit-o acum 2 ore...
Mă scuzați...
Această telegramă a fost primită de ministrul nostru de externe..
- Ce s-a întâmplat? - Trebuie să vorbim.
Acum, nu ți-e bine...?! - Chiar acum, e vorba de Frédéric Auger.
- Ce-a mai făcut? - Nimic, chiar n-a făcut nimic! Ajută-l!
De ce?
Pentru că eu l-am ucis pe Arpel.
Poftim.
Mulțumesc.
Chiar crezi că sunt un asasin?
Nu.
Femeia aceea, are vreo legătură cu asta?
Care femeie?
Știi foarte bine...
Se pare că o cunoști de mult timp. Din todeauna, poate...
- Cine ți-a spus asta? - Un prieten de-al tău.
Raoul? Porcul, cine știe ce ți-a spus?!...
Nimic, nu e nici un secret.
- Trebuie să fie foarte simplu. - Ce?
Să iubești o femeie ca ea...
Dar tu, de unde știi? Ai iubit pe cineva?
Da, eu...
- Pe cine? - Nu e treaba ta.
Eu pot să vă spun totul, iar tu nimic?
Nu-mi place să vorbesc.
Da, am văzut. Dar tânărul ăsta..
Care tânăr?
Ai spus că erai îndrăgostită de un tânăr.
Nu am spus asta.
E un om în vârstă, e profesor...
Vorbești prostii!
Nu pleca. Scuză-mă, sunt un prost.
Stai liniștită, nu te mai întreb nimic.
Dar de ce în seara asta? Acum se hotărăsc toate...
Războiul, pacea... Lumea întreagă ne privește...
iar tu mă faci părtaș la o crimă!
Nu e crimă, m-a atacat, și m-am apărat.
Te-ai apărat, de acord, spune-i asta tribunalului.
- Nu mai știe nimeni! - Deja suntem patru persoane care știm...
Și Arpel crezi că nu a înțeles?
Mă gândeam că poate îl poți împiedica să spună ceva...
- Să-l arestez, sub ce pretext? - E obsedat sexual,ca unchiul lui.
Delirezi!
Vei fi Ministru de Interne.
Și să încep prin a încălca legea, nu? Nu-ți dai seama ce spui!
Nu mai plânge.
N-o să ți se întâmple nimic, îți promit.
Vom clasa afacerea, nu va ajunge până la sfârșit.
Și Frédéric?
Cu el, mai lasă-mă...!
Bine, o să văd ce am de făcut...
Mulțumesc.
- Pe când e plecarea? - Vrei să mergi la Bayonne?
Nimeni nu știe nimic, e o învălmășală...
- Ce e în Bayonne? - E un vapor englezesc.
- Atunci să mergem la Bayonne. - Și în Bordeaux nu e nici unul?
Așteptați.
Veniți!
Ai văzut ce fețe serioase au?
Franța e învinsă.
Noi vom sta liniștiți la Bordeaux,
și o altă Franță se va reconstrui.
Vorbiți serios, sau vă bateți joc de mine?
Sunt prea preocupat acum, pentru dumneata.
Mă tem că am ajuns la capătul drumului nostru, Viviane.
Și mă tem că nu va fi plăcut, dacă mă înțelegi.
Ce să înțeleg?
Ai ghicit bine. Relația noastră a fost rău văzută...
iar acum a devenit imposibilă, înțelegi?
Mă sfâșie să-ți spun asta.
Libertatea era cea care ne-a legat. Și n-am să te uit niciodată..
Domnule ministru?
Da?
Vă așteaptă.
Vin acum.
- Unde sunt englezii? - Acolo, în spate...
D-le Bremond!
- Puteți să mă duceți la hotel? - Nu pot, am un...
Doar cinci minute, uitați-vă în ce stare sunt!
Am sunat la aeroport, avionul e pregătit.
Va decola la ora 7 a.m, domnule general.
Veți ajunge la Londra la miezul nopții.
Albert, sunt gata!
- Aveți ceva vești? - Mareșalul a cerut armistițiu.
Franța a cerut armistițiu.
- Vom revedea Parisul.. - Ocupat de nemți!
Ce dacă, ne vom înțelege...
- Dumneata ce faci? - Noi plecăm la Nisa.
Mulțumesc, drum bun!
Jacqueline!
Ai ieșit pe vremea asta, o să răcești!
La ce oră plecați mâine? Mă luați și pe mine?
- La Nisa? - Da, nu mai pot rămâne aici!
Mă duc să-mi fac bagajele.
Stai, dar mașina e plină!
Am deja 5 valize în spate, chiar fără ale tale!
Nu înțeleg, guvernul nu mai are șoferi?
Mulțumesc!
Viviane!
Alex!...
Nu o compătimi prea mult. Se va descurca.
După cum vezi merge, n-am stricat-o.
Cu exepția marșarierului, s-a înțepenit după acrobațiile dumitale.
Profesorul trebuie să plece la drum.
- Unde? - La Soulac, la capătul estuarului..
Au găsit un vapor, pleacă mâine în zori.
- E departe? - 100 kilometri.
O să vă distrați.
Eu nu pot pleca, aștept un telefon de la mama.
Și atunci, cine va conduce?
Păi, dl. Auger.
Taillant e aici, nu e complicat, există un singur drum.
Și de la Taillant, vă întoarceți către Castel-Nouveaux..
O să întorc pe dracu!
Mergeți drept, treceți de pădure,
și de la Saint Viviane, la stânga către Soulac.
Am înțeles.
Nu vrei să o dai altcuiva? Tu ești șoferul...
Măcar ai permis?
100 kilometri făcuți noaptea, nu e floare la ureche.
O să vă bage într-un copac!
Ce vapor e ăsta, nu vă cer hârtii și alte chestii?
Nu, e un vapor englezesc, nimeni nu ne va căuta acolo.
Trebuie să plecăm.
Suntem gata. Bună seara, Raoul. - Bună seara.
- Unde se duc...? - Mă duc să văd mașina.
Copii, veniți aici...
Camille... Servieta mea!
- Unde e? - Pe hol.
Plecai fără să-ți iei rămas bun, eram îngrijorat.
Trebuia să cinăm împreună, nu?
Desigur.
V-am adus asta. Pauillac...
Mulțumesc, dar...
Ascultă-mă, nu e mare lucru...
I-am salvat viața, și acum mă adoră.
Lasă-mă în pace!
- De cine te ascundeai? - Nu vrei să mă lași în pace?
- Al tău e camionul? Trebuie să-l muți. - Da, imediat!
Demarorul e mai jos, aia e încălzirea!
Plecați deja? V-ați uitat manuscrisul...
V-am scris niște note, sper că-mi înțelegeți scrisul...
Cu excepția unor greșeli de sintaxă, e un roman foarte bun.
Mai ales ultima parte, cu actrița aceea,
o femeie prinsă în atâtea minciuni...
E un personaj într-adevăr fascinant, cum să vă spun...?!
E stupid, nu e nici o grabă. Ce veți face la Nisa?
Deja v-am spus că...
În câteva zile, totul se va sfârși. Apoi, aș putea să vă aduc la Paris.
Domnișoară...
Încă puțin, încă puțin... Stop!
E bine așa. Gata!
- Plecați? - Da.
Și eu plec din Bordeaux.
Unde o să mergi?
La Nisa, la niște prieteni, dar nu știu cum să fac, n-am mașină...
M-a rugat Alex să merg cu el, dar nu vreau...
Tu n-ai putea să mă iei?
La Nisa?
Nu știu dacă e în drumul vostru.
Unde mergeți, domnișoară? Dacă nu sunt prea indiscretă?
În vacanță.
Serios, unde?
Lasă-mă să-ți explic! S-a terminat, l-am părăsit!...
I-am spus că eu am făcut-o, tu vei fi scos nevinovat.
Bună seara.
Domnule, știți cumva unde pleacă?
Nu.
Se duc la Soulac, vor lua un vapor.
Iertați-mă, există un telefon în casă?
Nu mă lăsa aici, nu știu ce să fac.
Mă simt pierdută, nu vezi?
Sunt obosită, Frédéric.
Te rog să te ocupi tu, să arăți astea.
Cum vrei tu.
Nu mai vii?
Nu.
Are nevoie de tine, așa e?
Da, trebuie să o ajut.
Nu pot face altfel.
I-am găsit! Am găsit apa grea.
Nu, sunt încă aici, dar vor pleca din Bordeaux.
Da, îți spun că am văzut-o!
- Unde? - Aici! Vor pleca cu o mașină...
Mă scuzați!
Nu durează mult.
Sper, aici nu e poștă!
D-le Girard, dumneata înțelegi germana?
Da, puțin.
Veniți încoace!
Ai putea găsi de lucru la Nisa, ca grădinar, au niște case mari pe-acolo.
Or să ne lase în pace, îi cunosc.
Se vor bucura să locuiască un scriitor la ei...!
N-am să rămân acolo!
- De ce? - Viviane, știi bine că s-a terminat...
Case, grădini... Nici măcar tu nu crezi asta.
Nu înțelegi? E ultimul lucru...
pe care-l fac pentru tine.
Nu mă mai iubești... nu-i așa?
E vina mea...
Ți-am stricat viața cu visele mele.
D-le Auger!
Ajutor! Veniți repede!
O să-l omoare! E un spion!
Un moment, domnule!
Încă n-ați plecat la Nisa?
Mătușă, mi-e frică!
Alo?
Cine? Da, vi-l dau acum.
E pentru dumneata, mama.
Alo, mamă...
Da, sunt bine...
După el!
Despre ce scrie în cărțulie?
Despre ea?
Aș prefera să vă uitați la drum, domnule.
E ceva indiscret?
E interesant, ascultați aici...
Aceaste reflecții fine ale lecturii ne pun o întrebare esențială...
Veți lua locul alături de alți scriitori însemnați,
care nu sunt prea numeroși.
Ca să vezi!...
Acolo!
Au aflat de Soulac și de vapor, le-am spus totul.
Chiar și cum îl cheamă pe profesor.
Ce naiba fac?
Poliția!
Sunt nemți!
Cauciucurile sunt terminate, trebuie să le înlocuim.
Mergi mai încet.
Atenție, acolo sunt. Vino pe aici!
Ușor...
- Te descurci? - Da.
Așa, haideți..
Atenție la recipiente.
Minunat!
La revedere, micuța mea Camille...
Vom vorbi despre toate astea,
într-o zi.
Așa sper.
De ce nu veniți cu noi?
Cum, și dumneata pleci?
Da.
Dar... când v-ați decis așa?
Acum.
Dar nu pot, mi-e imposibil. Am viața mea aici...
Care viață?
Și ce veți face în Anglia?
Ce am să pot.
Domnule, trebuie să plecăm!
La revedere, Camille...
Vă imaginați cum vei fi la Nisa?
Un oraș plin de doamne în vârstă...
Nu, serios acum...
În Paris, veți vedea, viața va reîncepe din nou.
Credeți?
Bineînțeles, ai încredere în mine.
Nu te teme.
Sieg Heil!
Sunt dr. Alex Winkler, de la Serviciul de Informații al Reich-ului.
Bună ziua, de unde veniți?...
Viviane!
Așteaptă-mă.
Nu, nu aici! O s-o citiți mai târziu..
Am scris ceva și pentru dl. Girard.
Când l-ați văzut?
Pe profesor? Luni, la Cambridge,
în laboratorul său.
E prima dată când reveniți în Franța?
V-au...
...parașutat? - Da.
Lângă Chartres?
De unde știți unde?
Știu, și atât.
Rămâneți mult?
Nu.
Trebuie să plec curând.
Nu prea mai ai timp de scris, prin urmare?
Nu prea.
Ce păcat!
Mai am încă manuscrisul dumitale.
Dacă vrei, pot să ți-l...
Nu te întoarce.
Documentele, vă rog.
Domnule! Un moment, vă rog..
Domnișoară!
Ușa!
Gata, l-ai găsit?
Traducerea și adaptarea: adio67
{C:$FF0000}TVQS (Tv Quality Subtitle) {Y:i,u}www.titrari.com